Domnule baron, nu mergeţi...
Domnule baron!
Mulţumim Columbia Pictures pentru permisiunea de a folosi o secvenţă
din filmul "The Criminal Code" (1931) De Howard Hawks.
SFÂRŞIT
Cine e? El nu înseamnă nimic pentru noi. ÎI am pe Byron Orlok.
- Mergeţi să înotăm? - Are un Oscar. Şi cine ştie?
Pentru atâţia bani, o conving pe Sandra Dee.
Sam crede că Pat Boone nu e bun pentru rol.
- Să aduc ziarele, domnule Smith? - Mai încolo.
- Ai întârziat. - M-a ţinut cineva până la patru.
- O cunosc? - Ţi-a plăcut?
- Da. - Da?
Mie nu, dar mulţumesc oricum.
La revedere.
Fumezi prea mult. Trimiteţi ziarul imediat.
- Byron, ai văzut anunţul nostru? - Nu.
Trimiteţi înapoi ziarul ăla.
Filmul va rula într-o sută de cinematografe mâine.
- E un film bun, nu? - Da.
Ăsta e scenariul nou?
L-a citit cineva? Sam, asta e o operă de artă.
- Mulţumesc. - E un film foarte important.
- Sunt mândru să îl semnez. - Tu subscrii la asta?
E un scenariu bun. Nu, Byron?
Nu mai fac filme, Marshall.
Poftim?
Vreau să ies la pensie.
De când? Ce e asta, o glumă?
Am plătit deja. Luni, semnez contractul şi se ştie că lucrez cu Byron Orlok.
Eu nu am semnat nici un contract.
Nu ai semnat nici la ultimele trei filme. Nu ţi-a plăcut ultimul film?
Sammy l-a regizat bine.
De asta îl las să scrie scenariul ăsta nou. E o schimbare de ritm.
- Lăsaţi-mă să vorbesc cu Byron. - Nu-mi face scene.
Îmi datorezi un minut. Hai, Sam, lasă-mă să rezolv asta.
Byron, ce s-a întâmplat?
- Ce s-a întâmplat? - Nu ştiu.
- Nu i-a plăcut scenariul meu. - Nu-ţi face griji.
L-am trimis ieri scenariul şi azi vrea să iasă la pensie. Ce să cred?
Nici nu l-a citit. Mă tem că e ceva mai grav.
- Şi serviciul tău? - Nu a spus nimic.
Şi dacă se întoarce în Anglia?
- Te-ai duce cu el? - Ai vrea să rămân?
Cum vrei tu.
- Eu te-am menţinut în viată. - El poate rezolva orice.
Crezi că aduci vreun profit?
Dacă nu eram eu, ai juca în Muzeul Figurilor de Ceară.
- Sună-mă. - L-auzi scrumiera!
- Michaels. - Tu urmezi.
Adu-mi ziarele!
- Vrei să repar ce-ai stricat tu. - Adu-l înapoi. Vorbeşte cu el.
- Cu el a plecat şi filmul tău. - O să vorbesc cu el.
Pauză. Gata, daţi-i drumul.
Ai plecat fără să-ţi iei la revedere.
Gata, nu mai fi valetul lui. Îmi faci silă.
- Nu am ieşit... - Ai venit să-ţi salvezi operele.
Fără tine, nu se face filmul.
Oricine poate să meargă prin efecte speciale.
Nu e un film din ălea. Nu are cine să joace. Rolul eşti tu.
Eşti drăguţ, dar nu înţelegi ce înseamnă să fii eu.
Sunt o relicvă, un învechit.
Şi ce o să faci? Actorii nu ies la pensie. O să te sinucizi.
- Sunt anacronic. - Asta ce înseamnă?
Uite-te în jurul tău. Lumea e a celor tineri.
Daţi-vă la o parte, e a lor.
O iau. Întotdeauna mi-am dorit o puşcă din asta. E o frumuseţe.
Sigur. La uitaţi, ăla e Byron Orlok.
Da, el e. Sunt mulţi actori pe aici.
- Mi se părea cunoscut. - Luaţi şi cutia?
- Da. - Merită.
- Acceptaţi cecuri? - Sigur, vă cunosc.
- Da, şi tata vine pe aici. - Arătaţi a om cinstit.
- Vreţi şi muniţie? - Da, şi nişte încărcătoare de rezervă.
Să scriu eu cecul?
- Nu, lăsaţi. Cât costă cu totul? - 249 de dolari şi 60 de cenţi.
- Mulţumesc mult. - Uitaţi bonul.
- Mulţumesc. - La revedere.
O să le spun la hotel la ce oră plecăm.
Ce băiat bun e Sammy! Îmi pare rău numai de el.
- Credea că nu v-a plăcut scenariul lui. - Nu l-am citit.
L-am spus. Nu am putut să-i spun şi de ce.
Sunt prea bătrân să mai joc. Nu îmi mai place.
- Vrei să bei ceva? - Da.
Ar trebui să sărbătorim că sunt liber.
Adevăratul Don Steele Show! Trebuie să mă car naibii de aici!
Vin şi eu, căutători ai aventurii în jungla de neon.
Vin la voi şi să văd cine o să mi-o dea.
Urmează să-l ascultăm pe Larkin, când vom căuta aventura.
Urmează Kip Larkin Show pe 93KHJ "Boss Radio".
Ştiţi unde găsiţi frecvenţa asta pe radio.
Căutători ai aventurii, sunteţi gata?
Johnnie Ray, Curtis LeMay, Dicks Playa Del Rey fără chei.
Dennis Day, Marvin Gaye, George Jay, Sammy Kaye, Swing'n'Sway
cu flori de tei. Dacă mă iubeşti, ti-e sete lavă. Hmm?
Haideţi pe Strip cu Kip
Sunt hip, ce zici? Mă crezi sau pici!
Asta e Kip the Hip Larkin. Ascultaţi-l...
... şi haideţi, haideţi, haideţi!
MÂINE REDESCHIDERE LA GALA
BYRON ORLOK ÎN PUBLIC ŞI ÎN FILMUL TEROAREA
CINEMATOGRAF AUTO
... continuăm imediat cu ştirile. În această săptămână îi puteţi urmări
pe James Stewart, Lee Remick şi Ben Gazzara în Anatomia unei crime.
Da, aşa voi face, dragă.
Sunt aşa de obosită! Mă omoară tombola asta.
Stai jos, te ajut eu.
Unde o fi soţul tău?
Întârzie în fiecare seară. Ce serviciu...
- Of! - Lasă, nu s-a întâmplat nimic.
Stai, strâng eu.
Dă mai încet, parcă aud maşina.
- Bună, fetelor. - Mi se păruse că te aud.
- I-ai sunat pe soţii Irwin? - Da. E gata cina? Mor de foame.
- Nu-l aşteptăm şi pe Bobby? - Nu a venit? Maşina e aici.
- Da? Bobby, eşti acolo? - Vin.
- Putem să începem să mâncăm. - Cea mai bună veste de azi!
- Bună ziua, domnule. - Bună, ce mai faci?
- Bună, mamă. - Bună, stai jos.
- Unde ai fost? - M-am spălat pe mâini.
- Ne-am făcut griji. - Ai intrat în linişte.
- Ai venit de mult? - Adineauri.
Ce bine arată! N-am mâncat la prânz.
Mulţumim pentru bucatele de pe masă. Amin!
- Te muncesc din greu? - Da.
Ai comandat mesele pentru tombolă?
Am spus că o să comand, Charlotte. Nu vorbeşti decât despre tombolă.
Dă-mi farfuria, Bobby.
Ştii pe cine am văzut pe drum? Pe Byron Orlok.
- Da? - Şi nu te-ai speriat de el?
Eram în maşină. El mergea pe jos.
- Pentru viitor! - O să beau pentru asta!
- Am uitat de tine. - Cum se poate?
- Stai jos, Ed. - Trebuia să ne întâlnim la şase.
- Am uitat să-ţi spun. - E vreo problemă?
- Să vorbim despre mâine seară. - Mâine seară?
Trebuie să vii la cinematograf.
Am aranjat tot.
O să te prezinte un DJ, Kip Larkin.
Cred că ar trebui să te întâlneşti cu el mâine la 15:00.
- Nu vin. - Poftim?
Nu vin.
Cum adică? E stabilit deja.
Am aranjat totul, publicitatea, tot. Byron?
Ce mă fac? Aduceţi-mi un telefon, vă rog.
Nu o să mă enervez.
Mulţumesc.
Ce vrei să-mi faci? Să-mi pierd slujba? Ai o obligaţie.
Nu mai am obligaţii. Şi e relaxant.
Marshall, avem o mică problemă. Sunt cu Byron.
Nu vrea să vină la cinematograf mâine seară.
Marshall? Vrea să vorbească cu tine.
S-a dus la baie.
Nu.
- Ştie că eşti aici. - Păi sunt aici.
Nu are legătură cu cearta dintre voi.
- Sunt oameni nevinovaţi la mijloc. - Nu îl văd în rolul de apărător public.
Nu te crede, Marshall.
Spune-i să nu mai facă filme dacă îl interesează oamenii.
Nu-i pasă de oameni.
- E interpretul meu. - Vorbeşte cu el. Eu sunt prins la mijloc.
Nu-l suna din nou. De ce te chinui singur?
Ăsta e serviciul meu. Sunt plătit să fiu masochist.
- Te va da în judecată şi va câştiga. - Am şi eu ceva bani.
Ştiai că am studiat la Princeton? Am absolvit summa cum laudae.
Am studiat literatura engleză.
Cred că mă duc să mă îmbăt.
- La revedere. - La revedere, Eddie.
Săptămâna viitoare se deschide sezonul la căprioare.
- Te lasă soţia să mergi? - Da, nu-ţi face griji.
Ne-ar prinde bine. Fără fete. Ne-am cam lenevit.
Poate îi luăm pe Pete şi pe Tim. Să fim patru.
- Sună foarte bine, domnule. - Aşa facem. Gata?
- Gata. - Cine nu nimereşte le pune la loc.
La naiba!
- Ce faci? - Verificam elevaţia.
Să nu îndrepţi puşca spre nimeni!
Scuze. Nu mă gândeam.
- Gata? - Da.
- Şi lecţia mea de chineză? - Credeam că nu aveţi chef.
- Mai bem ceva? - Nu, mulţumesc.
- Mai eşti supărată? - Nu.
Ai fost îmbufnată toată seara după ce m-am certat cu Ed.
- M-am supărat. - Nu trebuie să fii secretara mea.
- Ştiu. - Nu vreau să destram o idilă.
- Nu vreau să fac încă ceva rău. - Nu sunt supărată de asta.
Nu am remuşcări.
Faptul că n-o să-i mai văd pe Smith şi Laughlin mă umple de fericire.
Nu mai fi conştiinţa mea de la Soare-Răsare.
- Sunteţi într-o dispoziţie nesuferită. - Ba nu.
N-am chef de figura ta tristă.
- Şi de-asta vreţi să vă certaţi cu mine? - Uite ce e, dragă.
Ai diplomă de la Oxford şi poate asta nu se ridică la înălţimea talentelor tale.
Dar eşti numai angajata mea.
O vorbă chinezească spune că
"cu cei bogaţi şi puternici trebuie un pic de răbdare".
Deştepţi chinezii.
Am o idee. De ce nu-i ceri o slujbă lui Smith?
- Ai putea fi cu Sammy. - Ar fi mai uşor dacă aş fi egoistă.
Chiar nu mă interesează asta.
V-ar plăcea să vă convingeţi că v-au trădat toţi.
- Nici o vină şi multă autocompătimire. - Ce discurs!
Să-l fi auzit în chineză.
Sunt câţiva cărora le pasă de dumneavoastră.
- Nu înţeleg de ce. - Îmi...
...pare rău.
Intraţi.
Bună seara, dl Orlok. Unde să las masa?
Oriunde, nu contează.
Cina este la încălzit.
Vă mulţumesc, domnule. O seară bună şi poftă bună!
Au altul acum. Ştiţi pe cine? Pe Joanie Man.
Si ce face? Se dezbracă, dar nu dă jos căştile.
Mă duc la muncă.
- Nu poţi să schimbi, să mergi ziua? - Mai durează numai câteva săptămâni.
- ... chiar? - Da, de la Lenny's.
Nu, în rândul al patrulea. Acum o să îţi fac un test de memorie.
Mi-o amintesc pe doamna în verde. E fiica ei probabil.
Pentru că o cunosc pe doamna în verde...
- Nu te duce. - Nu vorbi prostii.
Poţi să-i suni şi să spui că eşti bolnavă. O dată.
- Nu ar fi corect. - Numai în seara asta.
E prea târziu. Nu pot să găsească un înlocuitor.
Compania de telefoane e obişnuită cu urgenţele.
Dar acum nu e urgenţă. Să mă îmbrac cu asta?
S-a tras un fir. Bine.
- Vreau să vorbim, Ilene. - Ce e?
- Nu ştiu ce se întâmplă cu mine. - De ce?
- Am idei ciudate. - Ca de exemplu?
Să nu mă duc azi la serviciu? Dar firul ăsta tras nu arată prea rău?
Nu crezi că sunt în stare de nimic.
Poţi să faci orice vrei, dacă te străduieşti.
Aşa zice mama ta. Cum arăt?
- Pa. - Nu lua maşina mea. La-o pe a mamei.
- De ce? - O să schimb uleiul.
Aha, bine.
Bobby zice să iau maşina ta.
- Bine. Cheile sunt în contact. - La revedere.
- Pa. Să conduci cu atenţie. - Pa.
... mai mult cu Dolly Sisters!
Atenţie...
- Mor de somn. - Şi eu.
- La ce îţi trebuie maşina? - Ce?
- Trebuie să verific un furtun. - Bine. Hai, Charlotte.
- Vin imediat. - Noapte bună, domnule.
Arăţi obosit. Nu sta să şurubăreşti la maşină.
- Nu, nu. - Îţi place la serviciu? Te ţin aşa târziu.
- Da, e bine. - Am vorbit cu fratele tău.
- Toţi sunt bine. Copilul a răcit. - Ce păcat.
Noapte bună. Nu sta prea târziu, da?
- Promit. - Bine, bravo!
- Charlotte! - Vin.
...nu vă faceţi griji, cu protecţia oferită de Rat of Richmond -
vechea companie atentă la nevoile dvs. Numărul e în cartea de telefon.
Sunaţi-ne şi lăsaţi grijile pe seama noastră.
Avem filiale în apropiere.
- Mary a coborât? - Da, domnule. M-aţi chemat?
Da. Stai jos.
E vorba de eliberarea condiţionată. Nu e chiar aşa de uşor.
Toţi cei 2.500 de oameni de aici vor ceva de la mine.
Ceai, doamnă?
Nu mai veni pe furiş. Nu te văd, nici nu te aud venind.
Te văd când eşti lângă mine.
Cine bate la uşa mea?
- Sammy, chiar mă gândeam la tine. - Unde e scenariul?
Intră. Mă uitam la un film vechi de-al meu.
Dă-mi scenariul.
- Îţi dau ceva de băut. - Asta e altceva.
The Criminal Code
Pune-mi puţin, deja am băut prea mult.
L-am văzut la Muzeul de Artă Modernă.
Smith are dreptate. Sunt o piesă de muzeu.
- Howard Hawks l-a regizat. - Ştiu. Poftim.
Mulţumită lui, am avut primul rol important.
- Ai văzut-o pe Jenny? - Trebuia să o sun.
- Şi de ce n-ai sunat-o până acum? - Şşş.
De ce?
Ştie să povestească.
Da.
Toate filmele bune au fost deja făcute.
- Ce-ai făcut cu scenariul meu? - E pe aici pe undeva.
Am scris un scenariu tare pentru tine, exact cum eşti acum.
Bătrân şi obosit.
Nu. Săptămâna trecută mai aveai ceva curaj.
Zile întregi m-am străduit să-l conving pe Marshall.
Aş fi vrut să-l auzi după ce l-a citit.
Nu înţeleg.
N-ai spus nimic la cele trei scenarii proaste pe care le-am scris.
În cele din urmă, fac unul bun şi te pensionezi.
- Nici măcar nu l-am citit. - De ce?
- Ce cald e! - Scuze.
Sunt mai friguros ca altădată. Deschide fereastra.
Nu, lasă.
- Oare ce se întâmplă? - Poftim?
Toţi au murit. Parcă sunt un dinozaur.
Ştiu cum gândeşte lumea despre mine. Că sunt demodat, învechit.
Nu şi dacă faci filmul ăsta.
Nu poţi schimba o viaţă cu un film.
Şi dacă te pensionezi ce obţii?
Da, Sammy, la ce bun?
Mi se spunea Mr Boogie Man, Regele sângelui.
Fraţii Marx te făceau să râzi, Garbo să plângi.
Orlok te face să ţipi.
Odată credeam că sunt actor. Nu filmele sunt proaste.
Eu m-am prostit. Nu mai pot nici să joc un rol simplu.
- Am făcut asta prea mult timp. - Ba poţi.
Nu asta e ideea. Ştii cum le spuneau filmelor mele? De doi bani.
Vreau să-ti arăt ceva. Nu filmele mele horror sunt de groază.
Uite-te aici.
UN TÂNĂR A UCIS ŞASE PERSOANE
Nimănui nu îi e frică de monştri.
Ce ai spus despre asta e adevărat.
De asta trebuie să faci filmul meu.
Nu o să joci un personaj victorian,
vei juca o fiinţă umană, şi o vei juca perfect.
Dacă aş avea vârsta ta, l-aş juca eu.
O să mă duc să-i ofer rolul lui Vincent Price.
- Mă duc acasă. - Rămâi aici.
Hai, e mai comod pe canapea.
- Hei! - Sunt foarte beat.
Ăla este patul meu.
- O, doamne, sunt la fel de beat ca el. - Şşşş.
Scuze.
- Lasă lumina stinsă. - Bobby?
- De ce nu te-ai culcat? - Lasă lumina stinsă.
- Nu te-ai culcat? - Mă doare capul.
- Ştii cât e ceasul? - Închide şi lumina pe hol.
Nu văd nimic.
- De ce nu vrei să aprind lumina? - Mă dor ochii.
Ce seară grea. Sunt foarte obosită.
Au fost multe apeluri interurbane.
- Noapte bună. - Noapte bună.
- Vrei să vorbim? - Nu, eşti obosită.
Da, sunt. Tu nu te culci?
- Să termin ţigara mai întâi. - Bine.
Noapte bună.
Noapte bună, Ilene.
MORI.
- Bună dimineaţa. - Bună, dragă.
E băiatul cu cumpărăturile. Vin acum!
Bună dimineaţa.
Ce scrii?
Nu te duci la serviciu?
Ilene! Bobby!
DRAGII MEI:
E ORA 11:40. SOTIA MEA DOARME.
CÂND SE TREZEŞTE, O VOI OMORÎ.
APOI O VOI OMORÎ PE MAMA.
VOI FI PRINS,
DAR PÂNĂ ATUNCI VOI MAI OMORÎ CÂTIVA OAMENI.
Ai înnebunit?
Aveam un coşmar. Deschid ochii şi îl văd pe Orlok.
Ce amuzant.
Cât e ceasul?
E amiază.
- Răspund eu. - Nu, lasă.
- Bună dimineaţa, draga mea. - Bună dimineaţa.
Mai încet.
Cuşetă pe Super Chief spre Chicago. Cuşetă pe 20th century spre New York.
Clasa întâi pe Queen Elizabeth.
Trebuie să plecaţi la opt ca să prindeţi vaporul.
Cuşetă la Chicago şi New York, clasa întâi pe Queen Elizabeth.
Anulează-le. O să merg la cinematograful ăla.
Să nu spui nimic.
Mă pensionez, să ştii. Eu voiam să plec cu Queen Mary.
- Ce s-a întâmplat? - A avut un musafir.
Mă doare capul şi mai tare. Du-te la cinema, în loc să faci filmul meu.
Cumpără-ţi liniştea. Eu merg la TV şi tu pleci cu prietena mea la Londra.
- Tu arăţi mai rău decât el. - Mă simt mai rău.
- Mergi şi spală-te. - Trebuie să plec acasă.
Nu, rămâi să mă ajuţi diseară.
- Comandă tu micul dejun, Jenny. - Eu nu mănânc nimic pe stomacul gol.
Bună, Eddie. Am veşti bune. Byron s-a hotărât să vină la cinematograf.
ASTĂ-SEARĂ REDESCHIDERE LA GALA
BYRON ORLOK ÎN PUBLIC ŞI ÎN FILMUL TEROAREA
- Bună, Roy. - Bună.
Îmi dai 300 de cartuşe pentru 30-06?
Da.
- O cutie de 12. - De care?
De-aia de patru dolari.
Vânezi ceva! Altceva?
Nimic.
- Ce mai face tatăl tău? - Bine.
Cu gripa asta. Ieri am stat toată ziua în pat.
- A, da? - Da.
- Poţi să treci astea în contul tatei? - Stai să verific.
TINTE Asociaţia Naţională a Vânătorilor
Semnează aici.
- Ieşi cu tatăl tău? - Da.
- Poftim. - Mulţumesc.
- Ce vânaţi? - Porci.
Noroc.
Super. Cineva mă prezintă la staţia de radioficare.
"Doamnelor şi domnilor, gagii şi gagici."
"Vrăjitorul sunetelor. Kip the Hip Larkin."
Bine, după ce spui prezentarea, îl prezinţi pe dl Orlok.
O să le spun cât este de fantastic. Fără exagerare.
Când eram mic, mă uitam prostit la filmele dumneavoastră.
Se vede.
- Superb. Nu? - Să continuăm.
Spune-mi ce să fac.
O să încerc. După ce dl Orlok spune câteva cuvinte...
O să pun întrebările din partea publicului.
- Să le auzim. - Ca lumea.
A, cum să vă spun, Byron sau dl Orlok?
- Nu contează. - DI Orlok.
Bine. Lată întrebările de la fani.
Vă place să jucaţi în filme?
Următoarea?
Următoarea? Byron Orlok e numele dumneavoastră adevărat?
Nu e prea interesant.
Am putea amâna telefoanele?
Cum se numeşte următorul dumneavoastră film?
Sammy, e plictisitor. Groaznic de plictisitor.
E ultima mea apariţie în public, şi aş vrea să fac ceva...
- Despre ce vorbiţi? - De ce nu povesteşti ceva?
- Da, aş putea. - Ce durează atât?
Tu ştii ce fac?
- Ştiu una care ar merge. - Să o auzim.
Şi întrebările?
Doamnelor şi domnilor, băieţi şi fete,
aş vrea să vă povestesc ceva la care să vă gândiţi
când mergeţi spre casă, pe întuneric.
A fost odată ca niciodată
Ar trebui un reflector să-mi lumineze fata.
A fost odată, acum mulţi, mulţi ani,
un negustor bogat din Bagdad care şi-a trimis servitorul la piaţă.
După o vreme, servitorul s-a întors, alb la faţă şi tremurând, şi a spus:
"Stăpâne, când eram la piaţă, m-a îmbrâncit o femeie".
"M-am întors să mă uit şi am văzut că era Moartea".
"S-a uitat şi a făcut un semn ameninţător."
"Stăpâne, te rog, împrumută-mi calul",
"ca să pot fugi călare din oraş şi să scap de soartă".
"O să fug călare până la Samarra şi Moartea nu mă va găsi acolo".
Negustorul i-a împrumutat calul.
Servitorul s-a urcat pe cal şi i-a dat pinteni.
A mers până la Samarra cât a putut de repede.
Negustorul s-a dus la piaţă.
A văzut Moartea în mulţime şi a întrebat-o
"De ce l-ai ameninţat pe servitorul meu?"
"Nu l-am ameninţat", a spus Moartea.
"Am fost surprinsă."
"M-am mirat să îl văd în Bagdad,"
"pentru că urma să ne întâlnim în Samarra astă-seară".
TRECEREA ŞI STATIONAREA INTERZISE
Ce faci?
Bună seara, domnule.
- Unul, vă rog. - Poftim.
- 1,50, 2. - Mulţumesc.
Chiar cred ceva din ce am zis aseară, Jenny.
Nu vreau să te întorci la Londra cu mine dacă îţi strică planurile.
Ştiţi că nu îmi fac planuri.
Cât despre mine şi Sammy, lucrurile vor merge într-un fel sau altul.
Chinezii au o vorbă şi pentru asta?
- Byron Orok a venit? - Byron Orlok.
- Orlok. - Nu ştiu, Butch. Probabil.
- Bună seara. - Au venit băieţii?
Nu, aţi ajuns primul.
Începe!
În numele guvernului francez, îţi ordon să deschizi uşa!
Nu procedaţi corect, tinere domn...
Îmi pare rău, domnule, dar am făcut zgomot cât să trezesc şi morţii.
Guvernul Franţei? Am văzut multe feluri de uniforme pe vremea mea.
- Ce doriţi? - Găzduire, mai întâi.
Permiteţi-mi să mă prezint. Sunt André Duvalier, locotenent.
Baronul Victor Frederick Von Leppe. Puteţi găsi o gazdă în sat.
Vă mulţumesc, dar am stat în destule hanuri.
Nu aţi vrea să-i faceţi greutăţi unui ofiţer francez.
Intraţi.
Ce vedeţi aici, domnule locotenent, sunt ruinele unei reşdinţe nobile.
Relicve.
Umbre ale gloriilor trecute.
Moştenirea nobiliară este un lucru de care merită să fim mândri.
Da, numele dumneavoastră, Duvalier, familia dumneavoastră...
Tatăl meu este contele Duvalier.
Era, înainte de a fi ghilotinat în Place de la Concorde.
Iertaţi-mă că vă reamintesc lucruri dureroase.
- E frig şi sunteţi obosit. Nişte coniac? - Da, mulţumesc.
Luaţi loc. Stefan!
- Da, baroane. - Coniac pentru musafirul nostru.
Ce urât s-a făcut oraşul!
E plin de poliţie.
Cine era tânăra de la fereastră?
Tânără? Mă tem că vă înşelaţi.
Nu. Am văzut-o.
Ochi negri, păr negru, în jur de 20 de ani.
Vi s-a părut că vedeţi pe cineva.
Sunt în toate minţile.
Daţi-mi voie să vă arăt ceva.
Nu credeţi întotdeauna ce vedeţi.
Asta e fata?
Înainte de a spune altceva, priviţi portretul.
Semnătura şi mai ales data.
Acum 20 de ani. Incredibil.
Nu s-a schimbat deloc.
E moartă de 20 de ani.
Cu tot respectul, e o femeie frumoasă, pentru o fantomă.
A fost soţia mea.
Îmi cer scuze.
Fata...
Domnule Duvalier, singurii care locuiesc în casă suntem eu şi Stefan.
Sunteţi primul musafir după mulţi ani.
- Bună seara. - Bună seara.
Este o onoare.
Vă mulţumim. Unde să stăm?
- Avem o scenă în fată. - Să bem ceva.
Vă mulţumim, dar aşteptăm în maşină.
Când să oprim filmul?
- Trebuie să opriţi filmul? - ÎI aşteptăm pe dl Larkin.
- Sam încă n-a venit? - Nu.
Mergem în faţă şi ne uităm.
Mergeţi în faţă, la ecran. Nu o să vă deranjeze nimeni acolo.
Mulţumim.
Închide lumina!
Lumina.
Mă uit puţin.
Stai acolo! Jos!
Ţine uşa închisă. Cineva
Deschide fereastra.
A văzut-o altcineva, în afară de dumneavoastră? Stefan, de pildă.
Credeţi că sunt nebun?
Acum nu ştiu ce să cred, domnule baron.
Nu uita, şi dumneata ai văzut-o.
Ce ciudat, să nu auzim nici o reacţie.
Cineva e beat.
Cu grijă!
Deschide fereastra! E un lunetist!
Se trage. Cineva împuşcă. Un lunetist.
Ce? Nu te-aud. Închide radioul. Ce?
E un lunetist.
Stingeţi luminile!
Iar copiii ăia blestemaţi.
Cineva trage cu arma.
Să ieşim de aici!
Se pare că le place.
- Ce se întâmplă? - Nu-l găsim pe director.
- Ce se întâmplă? - Nu ştiu.
- Domnul Orlok e aici? - E lângă ecran.
- Pe ce parte? - Dreapta.
Mulţumesc.
Am destule pe conştiinţă şi fără uciderea unui tânăr.
Ştiţi ce are de gând să facă?
- A înnebunit! - Ce se întâmplă?
- Oamenii zic că e un lunetist. - Spune-i lui Bill să oprească filmul.
Lasă-mă să văd cine eşti!
Ce fel de femeie eşti?
RAMPA - ÎNCHIS REFLECTOR - ÎNCHIS
Închideţi reflectoarele!
Închideţi reflectoarele! Bill...
- L-a împuşcat, nu se mişcă. - Da.
Închideţi reflectoarele. Chem poliţia. Scoateţi-l pe Orlok.
Doamne!
Eu sunt. Deschide!
Am unul.
Omul de acolo are o puşcă.
Doamne, Jenny!
Aprinde reflectorul.
Uitaţi-l.
- Aveţi grijă de ea. - Domnule Orlok!
- Jenny! - Sunt bine, dar Byron...
Urcă cineva.
Sunteţi bine?
Nu are nimic.
De asta îmi era teamă?
Bună.
- Hai, să mergem. - N-am greşit niciodată ţinta.
S-a terminat. Daţi-vă înapoi. Daţi-vă la o parte.
Byron, aşteaptă!